Jag var en gång skamlös heltidsknarkare.
Ja, jag - Bob. Mammas snälla gosse.
Mitt gäng rånade kemikalieaffärer. Jag plockade alla längs kusten-
- med öppna och stängda apotek. Det enda viktiga var tekniken.
Men tro inte att det var lätt. Det är jobbigt att vara knarkare.
Och ännu jobbigare att basa över ett gäng.
Dianne var min fru.
Jag älskade henne. Och hon älskade knark.
Så vi passade bra ihop.
Så fort jag muckade från kåken hamnade jag hos Dianne.
Rick var min högra hand, min torped.
Han var ingen nybörjarbrottsling.
Han hade arbetat sig upp från värsting till amatörtjuv.
Han skulle klara sig fint.
Nadine var Ricks fru. En expedit som han raggade upp på ett rån.
Hon var skitjobbig.
Hon var inte straffad, men hade ett leende man inte blev klok på.
Jag var obestridd ledare då.
Jag bar hela gänget på ryggen som vore det min nyfödde son.
Men innerst inne visste jag nog att vi aldrig kunde vinna.
Vi spelade ett spel som vi inte kunde vinna - till det yttersta.
God morgon. Fin hatt.
Har du vintergröna-tuggummi? -Nej, jag tror inte det.
Hallå! Tjejen har fått ett anfall!
Hon studsar omkring som besatt! Kom igen!
Hon kan svälja tungan.
Titta, hon blir blå.
Är du för upptagen för att ta betalt för hostmedicin?
Ett ögonblick. -Vänta. Hon tuggar fradga.
Jag behöver en ambulans. En kvinna har ett epileptiskt anfall.
Hur gick det för oss? -Så där.
Är du säker på att du mår bra?
Kom igen! Sno på!
Jag sa gå, inte krypa. -Du sa gå och det gjorde vi.
Jag sa gå, men inte släntra.
För helvete, Bob! Varför måste du sila i bilen?
Kan du inte vänta tills vi är hemma? -Håll mun och se dig för.
Se på trafiken här. Jävlar! Vi måste hem.
Idiot, ur vägen!
Efter alla slags drogrån brukade alla i gänget njuta.
Jag myste när jag tänkte på blått och Dilaudid i såna mängder-
-att skeden skulle rinna över.
När drogen kom in i mitt blod startade det en varm pirrig våg-
-tills hjärnan förtärde det i en mjuk explosion-
-som började i nacken-
-och snabbt steg tills jag njöt så mycket-
-att hela världen sympatiserade och blev mjuk och ädel.
Allt var underbart då. Ens värsta ovän var inte så farlig.
Myrorna i gräset gjorde bara sin pryl.
Allt blev rosa och lyckligt. Man kunde inte göra fel.
Så länge det varade var livet vackert.
Jävlar!
Fan ta dig. Ur vägen.
Var fick du ditt körkort? Pucko!
Låtsas som det regnar. Som om vi kommer från kyrkan.
Har nån sett min tändare?
Så jag jobbade åt en snubbe i... Valdez.
Nadine? -Samma som Rick.
Nej -Varför inte?
Du kan inte sila blått. - Ge henne en halv, Bob.
Då sitter hon på dass hela eftermiddan.
-Jag var med och borde få det alla får.
Även om jag inte kan sila allt nu.
Så funkar det inte här. Du gör inte ett skit.
Jag tar den stora risken.
Dianne gjorde inget heller. -Jaså? Tycker du det?
Ge henne inte ett jävla skit, Bob. Sparka ut henne på gatan igen.
Nej, rätt ska vara rätt. Du ska få din fjärdedel, Nadine.
Men jag lär inte upp folk och ger bort allt.
Du tar det... och går.
Ta din halva blå och gå och spy lite.
Alla låtsas som det regnar. Nadine... Ta knarket.
Rick, ta pistolen.
Det är bara David.
David, vad vill du? -Prata med dig. Släpp in mig.
Är du ensam?
Skulle jag ta med min råttnyllade mormor för att hålla mig i handen?
David, ditt jävla as.
Har du blivit heltokig till slut? -Vad fan vill du?
Vad har du? -Inte ett jävla skit.
Jag tänkte höra om du hade speed.
Jag har speed. -Verkligen?
Okej.
Vad har du för speed?
Jag har metaamfetamin. Det är skitbra.
Det har hållit mig vaken hela natten.
Prova en, jag bjuder.
Hur mycket har du på dig? - 10 gram.
Låt mig få prata med Dianne Kolla på lite tv så länge.
Grabben säger att han har speed.
Vad ska du med speed till? Du vet hur nojig du blir.
Men ikväll är det lördag, va?
Vi tar lite speed och rånar sen det stora feta apoteket.
Det vid arbetsförmedlingen.
Det är som att spela tärning.
När man är het lyckas man med allt.
När man har oflyt tar man en paus. Just nu är jag brännhet, gumman.
Om du är så jävla het, varför inte älska med mig då?
Du vet vad jag menar.
Såg du "I Spy" i går kväll? -Nej, jag såg "Outer Limits".
Jag brinner för att stjäla nu. Vi kan göra det där när som helst.
Dessutom har vi folk här.
Kan du fixa en tv till mig? -Ja.
Men vad kan du göra för mig? -Vad sägs om lite valium?
Du verkar behöva det. 10 milligram. -Det låter bra.
Säg inget till Bob. -Jag säger inget.
Skit i honom.
Okej, nu snackar vi.
Har ni några blå? -Jag?
Nej, fan. Du vet hur svårt det är att få tag på blått nuförtiden.
Vill du inte ha lite fin morfin? -Det är ju för helvete morfinsulfat.
Jag kan inte ens läsa en stoppskylt när jag har tagit den skiten.
Mina ögon blir helt ur fokus.
Jag byter inte lyxknark mot fulskit.
Vad kan jag säga? Det är allt jag kan erbjuda.
Skitsnack.
Jag är inte så dum som ni tror.
Synd att vi inte kunde göra affär.
Okej då. Fan. Förlåt mig. Jag menade inte det jag sa.
Det är okej, det är lugnt. -Hur mycket moffe får jag för det?
Du får nio per påse, men bara för att jag är på bra humör.
Eftersom du är så schysst tar jag alla dina tio gram.
Okej, 9 gånger 10. Det blir... -75.
Ja, 75. -Det blir 90, Bob.
Ja, Bob. Det blir 90.
Hur mycket vill du ha för henne?
Hur mycket av det här för bruden?
Tror du att jag är smyghallick?
Jag har aldrig nånsin hört en sån kränkning av kvinnans rättigheter.
Av ren nyfikenhet: hur många påsar speed ger du mig för henne?
Rör du mig slår jag skallen av dig!
Hon är elak. -Okej, okej. Nu avslutar vi affären.
Ta dina saker och gå, David. Vi har saker att göra.
Förlåt, Dianne. - Här, Bob.
Okej. -Tack.
Ha en trevlig kväll nu.
Nästa gång du vill hjälpa mig räkna-
säljer jag dig till första bästa cirkusfreak för ett tuggummipaket.
Se på mig, jag är hysterisk.
Förlåt, Bob.
Dianne, håller du på att bli tokig?
Vad fan gör du?
Går du på lim eller nåt? Dianne...
Vi måste ut och jobba. Jag vet ett sjukhus vid kusten.
De har noll säkerhet där.
De har säkert kola. Alla sjukhus har alltid en jävla massa kola.
Du är tokig. Vi har precis gjort vår bästa stöt på flera månader.
Och du vill iväg och ha mer. Du vet inte när du ska pausa.
Kom igen, Bob.
Du känner mig. Jag klarar inte att hålla på så här i evighet.
Ta med mig till sovrummet och håll om mig lite.
Vad ska jag hålla om dig för? Dianne, vi måste ut och fixa mer.
Kan vi inte bara...
Du knullar mig inte och jag måste alltid köra.
Vi drar till sjukhuset och försöker komma dit innan det blir ljust.
Du flippar ut när du ser det.
Jag kan se alla pillerburkar som sjukhuset förvarar åt mig.
Upp mot väggen! -Inget tjafs!
Kolla det andra rummet
Ni två, vänd er om.
Jag sa att Bob hade taggat ner, men då rånar du ett nytt apotek.
Då vet du att jag tittar in! -Jag har inte rånat nåt på åratal!
Ser jag ut att knarka? -Din jävla skit.
Du knarkar som besatt.
Har du beslut om husrannsakan? -Ja, längst ut på en av kulorna!
Tjafsar du mer så får du ta en närmare titt på en av dem.
Hårda tag, va? Har ni läst för mycket Mickey Spillane?
Du verkar inte förstå, Bobby.
Inte mina Ben Hogan-klubbor. Varför måste ni sabba klubborna?
Vad går du på för rundor nu då? -Mitt handikapp är nere runt åtta.
Åtta? Skitsnack. Var spelar du?
Mayfield. Jag gick på 75 sist.
Jag spelar inte på öppna banor. Mayfield är för mesar.
Hur ska jag spela? Mina klubbor är kassa.
Var lite schysst. -Knäck två till och skit i klubborna.
Okej? -Tack.
Dianne, du har väl inte gömt knarket i nåt dumt som Frostiespaketet igen?
Jag vet inte vad i helvete du yrar om, dumfan!
Jisses. Är hon över 18?
23. - Du är 23, va? -22.
Tur för dig.
Okej, barn, så här blir det...
Berätta för oss var knarket är så slipper ni en massa strul.
Eller sitt där och knip käft. Då river vi stället bräda för bräda.
Hur ska ni ha det?
Jag gillar snutar. Utan stenhårda snutar som Gentry-
hade all konkurrens gjort att det inte fanns nåt att stjäla.
Ni två tar bilen och hyr en lägenhet.
Hitta nåt västeröver. Vi har inte rånat nåt där på veckor.
Okej. -Sjabbla inte nu.
Jag sjabblar inte. Lugn.
Dianne och jag drar till mamma och hämtar nya kläder.
Nåt fint.
Hej, mamma!
Det är ju min knarkartjuv till son och hans tokiga lilla nymfomanfru.
Mamma?
Vad har jag gjort för ont?
Jag vet aldrig när de ska komma och säga att min unge är död.
Grön av en överdos.
Skjuten av en apotekare eller överkörd-
på flykt från polisen. Varför just jag?
Har du kvar kläderna från sist jag åkte in?
Jag kastade dem. Jag trodde inte du skulle komma ut.
Han är en tjuv och en knarkare Det är viktigare än jag är för honom.
Visst, mamma.
Han kan gott åka in i fängelse Han trivs ju där. - Visst gör du?
Varför hatar du Bob och mig? Vad har vi gjort för allt ditt hat?
Jag hatar dig inte, Dianne Jag hatar inte Robert heller.
Och Gud vet att det är sant.
Jag tycker verkligen synd om er. Ni är vuxna nu.
Ändå uppför ni er som barn som bara vill leka.
Man kan inte leka hela livet.
Har du nåt kvar där uppe? -Ge bort det.
Jag kan alltid fixa mer. -Visst, du bara stjäl mer.
Så det här är vårt nya hem? -Ja, Bob.
Varför heter det ''Josephine''? -Jag vet inte.
Han jag hyrde av heter Dale.
Kanske låter Josephine bättre.
Sist jag droppade syra gjorde jag ett självporträtt.
Fräckt, va?
Jag kan se alla pillerburkar som sjukhuset förvarar åt mig.
-Köp stereon på avbetalning... -Och bär hundhuvudet!
På tal om hundar, tror du att Rick och jag kan få en liten valp?
Nåt litet att gosa med och klappa när ni är iväg?
Nej .. Nej, inga jävla hundar.
Vad har du emot hundar? -Inga jävla hundar, punkt slut!
Berätta vad som hände den sista vi hade, Bob.
Varför berättar du inte själv? Jag vill inte prata om det.
Vi hade en hund en gång. Han hette Panda.
Den gulligaste vovve ni sett.
Den lille rackaren följde efter Bob överallt.
Hur som helst så jagade snuten oss efter ett rån i en affär i centrum.
Panda hoppade ut ur bilen och stack.
Vi letade överallt, men vi hann inte.
Snuten var efter oss.
Vi trodde han hade blivit påkörd av en bil eller nåt. Men icke...
Polisen hade honom.
De visste att han var vår hund. De följde honom hela vägen hem.
Han förde dem till oss.
De satte oss i häktet. Och de avlivade lilla Panda.
För pälslyster, vitare tänder och ett jämnare temperament-
-finns det bara ett val. Smakrik sås, inga cerealier...
Anar du vad du har gjort mot oss genom att nämna hundar i vårt hem?
Nej. Vad har jag gjort? -Har du ingen aning?
Du har förbannat oss i 30 dar. Vår tur är puts väck i 30 dar nu.
Har du en kalender så vi vet när förbannelsen hävs?
Vad är det för månad? -Jisses, Bob.
Du har aldrig sagt till oss att inte nämna hundar.
Ingen har nämnt hundar för att det vore en förbannelse i sig.
Finns det andra heliga saker som vi inte får nämna?
Ja. Vi kan lika gärna ta det nu eftersom vi är låsta i 30 dar.
Hattar.
Om jag ser en hatt på en säng i det här huset-
så ser ni mig aldrig mer. Jag är borta.
Jag med.
Varför hattar? -För så är det bara.
Och titta aldrig på baksidan av en spegel.
För det påverkar din framtid, för du ser på dig baklänges.
Nej, du ser ditt inre och känner inte igen det, för du har aldrig sett det.
Du kan få din framtid att stanna Det kan vara bra eller dåligt.
Men vi vill inte ta några risker. Men viktigast är hattjäveln.
En hattjävel på sängen är absolut värst.
Det är vart minst.. 15 års otur. Eller rentav döden.
Jag dör hellre än är förbannad i 15 år.
Lugn, älskling. Vi går och lägger oss.
Du har varit igång i flera dar nu. 30 dars otur dör vi inte av.
Låt det inte knäcka dig, Bob.
Ibland kan man ha tur i oturen.
Tank på alla punkor vi har haft eller motorproblem och sånt.
Och vi trodde att det var otur.
Sen fick vi veta att det var tur. Förstår du vad jag menar?
Jag förstår mig inte på det.
Jag vet bara från år av erfarenhet-
vad man ska titta efter och tecknen och...
Det är som om den som styr över sånt säger:
''Gå ut dit och ta det. Det är bara att ta för sig.''
''Allt är gratis den här veckan. Jag säger till när din tid är ute.''
''Du kommer att se tecknen.''
''Du behöver bara se efter tecknen.''
Fan! Förlåt, älskling. Jag beklagar det där.
Vad händer?
Kan vi inte gå in, plantera nåt på dem och haffa dem? Det funkar alltid.
Jag vill inte ta Bob Hughes för nåt jävla innehavsbrott.
Det blir det om vi inte tar honom på bar gärning.
På väg hem efter ett rån.
Ja, ja, ja...
Vem är det, Bob? -Vet inte. Vet inte du?
Hej. -Väckte jag er?
Nej, vi var vakna. - Va, Rick?
Jag vet inte vad jag ska tro.
Jag såg en mycket skum man med en stege-
smyga runt utanför mitt sovrumsfönster.
Jag får inte en blund i ögonen-
om jag tror att nån galen sexdåre springer omkring där ute.
Lugn bara. Vi går dit och kollar det med en gång.
Tack så mycket. -Vi kollar det så fort vi kan.
Hej då. -Hej då.
Vad fan gör hon uppe klockan två?
Det är Gentry.
Han följde säkert efter oss när vi flyttade. Den jäveln.
Ja. Vi får väl ge honom en liten läxa, va?
"Skälet till att ni aldrig kan ta Bob Hughes för knarkinnehav är"-
"att han har en lina till snubben som bor norr om honom."
"Bob signalerar till honom när han vill ha knark."
"Bob drar över det och lägger resten där man aldrig hittar det."
Hej då, pappa -Hej.
Har du lite tid? Du bor här, va?
Jag bor här intill. Jag vet att det inte angår mig...
Vad tror du han har i påsen? Kan det vara knark?
En sak är jag säker på: det är inte hans lunch.
Jag tittade ut och där var han.
En stor, ful fan i en lång, mörk regnrock.
Han står på stegen och tittar in i ert fönster.
Han har ena handen i regnrocken. Från där jag stod såg det äckligt ut.
Jag skjuter den jäveln i pungen! -Vänta lite nu.
Såg du hur de pratade? Alla gester och så?
De har nåt på gång. De är inte bara flyktigt bekanta.
Ett tag såg den store ut att vilja flyga på Hughes och nita honom.
Det hade jag velat se.
Okej, jag vet vad ni tänker. "Vad har Bob dragit in mig i nu?''
Men det här blir maffigt. Ni kommer att älska det.
Dianne, vart ska du? -Jag ska bara ta mina cigaretter.
Skynda dig. Du vill inte missa det.
Rick, vart ska du? -Jag ska ta en öl, Bob.
Kom inte och gnäll när ni missar det.
Här kommer de. De är två.
Kom hit. De slår till.
En snubbe klättrar uppför stegen. Jag hoppas han blir skitsur på dem.
Grannen kommer ut ur huset Herrejävlar. Han har en hagelbössa!
Det var som fan -Showtime!
Herrejävlar!
Jag vill prata om det som hände i natt.
Vi sa till krimaren allt vi visste. Vi har inget mer att tillägga.
Ditt svin. Halamer och Trousinski vet att du gillrade fällan för dem.
Och de är inte glada för det. Jag ska ge dig ett förslag, Bob.
Varför kör du inte långt härifrån?
Vänta nu, Gentry. Jag vann det jävla kriget.
Inte du. Vad ger dig rätt att diktera villkoren?
Hitta en småstad där du kan bli sheriff-
och får jobba med lördagsfyllon och busungar på halloween.
Så du tror att du vann kriget?
Håll upp honom.
Du är en pundare som fick en av mina män skjuten.
Så fort han får tag på dig glömmer alla att du har funnits.
Släpp honom.
Din lille skit.
Låt mig hjälpa dig upp, Bob.
Skit ner dig, Gentry. -Glöm inte dina klubbor.
Jobba på ditt handikapp.
Gentry jagade inte iväg oss. Jag står pall för sånt.
Nej, vi stack för att allt gick snett.
Nadines förbannelse var lite starkare än jag trodde.
Det var dags för miljöombyte, som när man slumpreste.
Dianne skickade knarket med buss till stationer längs nordvästkusten-
-så vi kunde hämta knarket när vi behövde det.
Vi kunde inte haffas i en bil full med knark-
-så vi hade en plan B: ett hål i bilens golv.
När blåljusen uppenbarade sig for knarket ner i hålet.
Nåt problem, konstapeln?
Vi stack till nästa möte, gärna på åtta timmar, innan ruset lagt sig.
Inga övertidsjobbande byggjobbare stressar och sliter lika mycket-
-som vi gjorde för att förbli höga.
Vi hyrde inte nödvändigtvis bilen för att vi behövde en ny bil.
Vi tar oss fram lättare i en sån här bil med rätt plåtar-
så folk tror att vi är två bönder och en hora i stan som roar sig.
Jag har alltid velat bli bonde, Bob.
Såg ni det där?
Vilket? -Såg ni inte det öppna spröjset?
Nej. -Vad är ett spröjs?
Kusten är klar där bak.
Lyft upp mig, så möts vi där bak. Klar?
Ett, två, tre!
Nadine, lägg det här i bilen.
Rick, gå in och kolla de två kassaskåpen. Ser du dem där?
Rick, kom nu!
Tyst!
Du är rökt. Du brände det!
Spelar du kort? Vem vinner?
Vad är det med henne? -Ingenting.
Kokain.
Herrejävlar... -Vad är det, Bob?
Dilaudid-pulver.
En hel orörd burk D-pulver.
Det bör finnas en halvfull också.
Rick, har du nån aning om vad den lilla burken är värd?
Vad är den värd?
I den här lilla burken finns det 840 doser.
För tio dollar dosen är det runt 8 400 dollar-
av den bästa jävla drog som man kan köpa.
Vilket fynd. Den här lilla burken klarar vi oss tre på i en vecka.
Bäst jag tar den.
Vi körde väl ifrån förbannelsen. Bra att vi började slumpresa.
Bob, vi silar det. -Försiktigt. Det här kan döda en.
Dianne, hämta ett glas vatten.
Jag ska visa er hur vi ska gömma det.
Här uppe.
Vi tar grejerna-
och kryper in en bit bort och gömmer det över nån annans rum.
Hej.
Upp med hakan.
Du brände det. Så vad då?
Vi ska iväg några timmar, men vi är strax tillbaka.
Vad har det aset sagt om mig?
Han har inte sagt nåt om dig -Men jag får inte följa med mer, va?
Sen en dag dumpar ni mig nånstans-
och kommer aldrig tillbaka.
Nadine, vad yrar du om?
Du är ju med mig. Jag lämnar dig ingenstans.
Han är ett jävla. .. -Tyst!
...svin! -Tyst, tyst.
Gör inte så. Snälla Nadine.
Vi har ju en bra grej på kör här. Varför vill du gunga båten?
Jag tål inte deras överlägsna sätt. Och allt skit om förbannelser.
Du tror val inte på det? -Nadine, jag vet inte. Okej?
Vi ska bara inte prata om husdjur och inte lägga hattar på sängar.
Hur svårt är det?
Jag ska bevisa för er alla-
att en hatt på sängen inte betyder nåt.
Rick, kom nu!
Jag önskar verkligen att du inte hade gjort det.
Följ med dem i kväll och när ni kommer tillbaka-
så ska jag visa er alla...
När jag kommer tillbaka vill jag inte se hatten på sängen.
Ibland går det inte att prata med dig. Fan.
Rick. Rick!
Var inte för aggressiv Vi vill bara skapa en skenmanöver.
Ingen får bli skadad. -Okej, Bob.
Är du klar, älskling? -Ja.
Bered er på att dö.
Demerol. Fan!
Det är inte likt honom.
Bob är som en kanin: in och ut och inget tjafs.
Det gäller mer än sjukhusapotek.
Mrs Brown till intaget. Mrs Jane Brown till intaget.
Satan!
Jag tror inte att han kommer. Ska vi inte köra hem?
De jävlarna tog honom.
Jag känner det i hjärtat. De jävla svinen.
Nadine?
Herregud...
Älskling? Jag är hemma.
Du kommer inte tro på skiten som hände mig i natt.
Vad händer?
Vem har lagt hattjäveln på sängen?
Det var hon, Bob. Hon menade inget med det.
Hon är död.
Var fick hon knarket från? Hon hade inte gjort det på två doser.
Har hon sparat?
Vem gav henne det här? -Vad är det?
Jävlar! Hon måste ha plockat upp det från bilgolvet.
Den falska lilla subban.
Du får inte säga så om henne. Hon är död.
Säg inget elakt om henne.
Hon blåste dig.
Din egen kvinna blåste dig på din del av bytet.
Hon fick vad hon förtjänade.
Och hon la en förbannelse över oss som vi har tur om vi klarar oss från.
Hon lämnade oss med ett överdoslik. Det är som mord i den här delstaten.
Få väck hattjäveln från sängen!
Det är som att försöka fostra barn att försöka lära såna där att stjäla.
Vet du vad jag menar, Dianne? Alla dessa ungar.
De är tv-barn.
De har sett folk mörda och knulla varandra på dumburken så länge.
De tror att det är lagligt och rätt.
Jag vet, älskling.
Jag börjar bli väldigt trött.
Stackars Nadine. Hon var bara ett jäkla barn.
Vad är det nu?
Är ni mr Hughes? -Ja.
Tänker ni checka ut i dag?
Nej. Hurså?
Vi har en tidigare bokning av ert rum i dag.
I dag? Måste vi checka ut i dag?
Jag är rädd för det. Vi har sheriffkongress i stan-
och alla rum bokades åt dem för 90 dagar sen.
Kan jag komma till kontoret och prata om tio minuter?
Vi känner säkert några av dem. -Det är fan inte sant.
En sheriffkongress minsann. Varför inte en tupperware-kongress?
Eller en dödgrävarkongress.
Hallå?
Nånting? -Jag beklagar, mr Hughes.
Ni skulle ha sagt att ni tänkte stanna så länge.
Min kollega ligger i rummet. Han har påssjuka.
Jag vågar inte flytta honom. Tänk om det sprider sig.
Doktorn sa att han kan resa i morgon.
Kom igen.
Vi tar en kopp kaffe.
Lås in honom!
Det blir svårt att få ut henne ur kryputrymmet.
Jag får nog aldrig fina naglar nu.
Nadine knäckte dig verkligen, va? -Jag ska säga vad som är fel.
Jag är rädd att nån stor fet snut ska stövla in här när som helst:
"Stick, det här är mitt rum!"
Dianne... -Ja?
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Du, Dianne...
Har du den blå resegarderoben? Den stora.
Dianne?
Lugn, Bob, vi klarar det. Det gör vi alltid, inte sant?
Älskling? Kom nu, vi missar vårt plan.
Vilken jobbig dag.
Ska vi inte gå upp på vinden och dela knarket med Rick?
Ge honom merparten. Inte för lite.
-Vad händer, Bob? Vad tänker du på?
Ingenting.
Jag har tänkt på...
...att åka hem och börja på 21-dagars-metadonprogrammet.
Och bli drogfri. -Skojar du?
Nej, det gör jag inte.
Dianne... jag kan inte fortsätta så här längre.
Jag ska inte på nån avvänjning. Så vad händer med mig?
Varför följer du inte med mig? -Nej tack, hör du.
Inte ett ord har du sagt om det.
Och plötsligt säger du att du ska bli drogfri.
Och du vet att jag inte kan.
Gör vad du vill. Ta allt vi har. Jag behöver bara till hemvägen.
Ta skyffeln. Jag fixar henne.
Gå tillbaka till bilen.
Gå!
Har du gått på avvänjning förut?
-Nej. -Jaha...
Hur länge har du knarkat totalt?
Hela livet.
Då är det inte din första avvänjning?
Nej, det är första gången med metadonavvänjning.
-Hur gammal är du nu? -26.
-Är du gift? -Ja.
Var är din fru? -Jag vet inte.
Har du barn? -Nej.
Har du ett jobb? -Nej.
Har du ett sjukförsäkringsnummer? -Nej.
Har du dömts för ett grovt brott?
Ja, några gånger.
Vilka grova brott har du dömts för?
Vill du ha hela mitt livs historia?
Hör du, jag är knarkare. Jag gillar knark.
Jag gillar livsstilen. Men det betalade sig inte.
Du ser inte människor som jag.
För såna som jag kommer inte hit och tigger om knark.
De går ut och skaffar det. Och om de misslyckas-
hamnar de i polisarresten och slutar på egen hand i nån cell.
Förlåt, Bob. Jag vill inte bråka med dig.
Allt det här obligatoriskt. Beklagar om du tycker det är onödigt.
Har du funderat på att bli rådgivare och hjälpa andra missbrukare?
Nej. -Varför inte?
Till att börja med för att ingen-
absolut ingen kan snacka en knarkare till att sluta knarka.
Man kan snacka i åratal, men förr eller senare får de tag på nåt.
Kanske inte knark, kanske sprit.
Kanske lim, kanske bensin.
Kanske en skottskada i huvudet.
Men nånting som lättar på trycket från deras vardagsliv-
som att behöva knyta skorna.
Hej. Nån post?
Signe dig. -För all del.
Fader Murphy. Hej, Tom.
Ser man på... Stygge Bobby Hughes.
Tänk att se dig här efter alla dessa år.
Bor du också här? -Jag kan inte bo nån annanstans.
Det finns ingen efterfrågan på präster som är äldre knarkare.
Ett felsteg 1970 - du satt inne då, tror jag -
resulterade i mitt fall till detta bedrövliga tillstånd.
Faktiskt så känner jag mig lite sjuk just nu.
Har du nåt?
Nej. De tog in mig på den där 21-dagarsprylen. Metadon.
Du då? -Visst, jag går programmet.
Men ibland kommer jag lite före i mitt schema. Förstår du?
Och ibland tror jag-
att nån pundarsköterska ska blåsa mig på min medicin.
Men jag kan inte säkert veta.
Ska du med ut och fixa? -Nej.
Men jag håller dig sällskap.
Det här är ett konstverk. Ett äkta konstverk.
Mer konstverk. Se på stammen på trädet där.
Det påminner mig... Jag kände en gammal gnällgubbe.
Jag tror det var på den gatan. Kanske nästa gata.
Han gick på som en major.
Tom kunde de gamla kvarteren.
Jag hade känt Tom sen jag var korgosse.
Generöse fader Murphy, kustens mest ökände knarkare.
När han hade delade han alltid med de som inte hade. Han var snäll.
Tom var kungen.
Han hade väl förspänt i detta liv och i nästa.
Han måste ha sprutat in en miljon dollar i sin arm.
Det här är en pelarborrmaskin.
Ta borret du vill ha, sätt in det i hållaren. Se till att det sitter.
För ner borret mot godset.
Placera det över hålet. Där är kopplingen. Och strömbrytaren.
In med den och låt den borra.
Går man till jobbet påtänd syns det.
Precis som för alkisar måste man knarka på morgonen.
Chefen ser det, du får sparken och får ingen lön.
Och då måste du råna, stjäla, langa. Förstår du?
Mitt i allt rånande kan du döda din bästa kompis för en sil.
Det går åt pipan för dig.
Ju mer du tar, ju längre du tar, desto närmre botten kommer du.
Läser du?
Du blev inte borta så länge. Vad hände?
Inget hände. -Du går ett metadonprogram nu.
Trousinski kommer ändå att ta dig.
Jag har inte tänkt så mycket på det.
Jag kom inte hit för att tracka dig.
Trousinski förlorade brickan efter incidenten och är trafikpolis nu.
Han har hotat dig så ofta att han måste göra dig illa.
Och jag vill inte att det händer.
Vad kan jag säga? Jag har jobb.
Vad hände ute i bushen, Bob? Var är Dianne?
Du vet hur lynniga kvinnor är.
Hon hittade en annan man att jaga drog iväg efter honom.
Det har jag svårt att tro.
Ni har hängt ihop sen ni var små.
Hoppas det går bra med ditt jobb.
Och jag hoppas verkligen att du skärper till dig.
Var rädd om dig, Bob.
Min fru är kvar där ute. -Glöm henne.
Jag försökte få med henne, men hon vägrade att följa med.
Jag gick direkt till källan. Direkt till källan.
Var gör de droger? På apoteken.
Vill man ha pengar går man till banken.
"Jag ska förbi banken och apoteket och är hemma om en stund."
Vad gråter du för? Om du vill knarka måste du betala för knarket.
Var är mina pengar, kärring?!
Var fan är mina pengar? Det är tredje gången jag frågar.
Säg nånting. Ska jag slå dig igen?
Hör du, David. Vad håller du på med?
Han gråter ju. -Det är affärer. Vad bryr du dig?
Stick och sköt dig själv -Nej, för det retar mig!
Stick. -Kom igen nu.
Varför växer du inte upp? -Jag är vuxen. Jävla as!
Varför gjorde du inget? Vad är det med dig?
Jag bjussar inte dig på lunch.
Tom, du har berättat många historier från den gamla goda tiden-
om hur du stack ut armen genom gallret i cellen-
och vakten kom förbi och gav dig en spruta morfin.
Det gjorde de aldrig för mig.
De gör det inte för nån längre.
Narkotika har systematiskt gjorts till-
syndabock och demoniserats.
Tanken att nån kan ta knark och undslippa ett ohyggligt öde-
är bannlyst för de idioterna.
Jag förutser att i en snar framtid-
så kommer högerfolket att använda knarkhysterin som en förevändning-
för att införa en internationell polisapparat.
Jag är en gammal man-
och kanske inte får leva och se slutlösningen på knarkproblemet.
Vet du vad, Tom?
Du kan ha missat ditt kall. Du skulle ha blivit filosof.
Ja, Bob, i ett annat liv kanske. I ett annat liv.
Vem är det? Vem är det?
Jisses. Vad är det här för råtthål?
Och var är kvinnan? Du kan lika gärna ta fram henne.
Du förändras aldrig, va, Dianne? -Nej, just det. Varför ska jag det?
Jag menade bara att du är snygg -Jaså? Jovisst...!
Vill du ha te? -Ja.
Hur funkar metadongrejen då?
Så där. Jag har fått jobb. Sa jag det?
Åh fan. Var jobbar du?
På en mekanisk verkstad på Western.
Vad gör du där? -Jag borrar hål.
Borrar hål?
Jag borrar hål som bultar ska sitta i.
Hur gillar du det? -Ärligt talat så är det lite trist.
Fast det betalar hyran.
Så du tänker fortsätta så här?
Ta av jackan och stanna lite.
Jag kan inte. Folk väntar på mig i bilen.
Jag ville bara se hur du hade det.
Här... Det är från Rick och oss andra.
Vi tänkte att du behövde prova ibland.
Vad hände? Varför vände du den dan? Var det jag? Gjorde jag nåt fel?
Nej, det var inte du.
Det var Nadines död och hattförbannelsen.
Sen fick jag panik när jag såg alla polisbilar på parkeringen.
Jag visste att jag var dödens. Så jag började be som besatt.
"Gud, son, djävul - vem du än är"-
"var nu nådig. Låt mig få flickans kropp härifrån och ner i jorden"-
"så att jag slipper sitta inne livet ut."
"Om du gör det för mig visar jag min uppskattning"-
"genom att åka hem, ta metadon, skaffa jobb och leva dygdigt."
Jag kom därifrån. Och jag lovade, så här är jag nu.
Tänker du alltid leva så här?
Trots all tristess som livet som hederlig ger så är det inte så dumt.
Det här sjaskiga rummet är rätt bra.
Jag vaknar vissa morgnar och känner att nåt bra ska hända den dan.
Jag är en vanlig man med vanligt jobb och ett vanligt rum.
Och nu har jag dig.
Du är galen, Bob. Helt galen.
Gå ner och säg till dina vänner att du sover här och kom tillbaka-
och ligg hos mig en stund.
Det hade jag gärna gjort, men jag har en ny man nu.
Jag är Ricks kvinna nu. Kul, va? Jag jobbar åt Rick.
Vi lärde honom stjäla och nu är jag med i hans gäng.
Saker kan verkligen vändas på ända, va?
Och, Bob, du känner mig. Jag har måhända varit mycket-
men jag har aldrig varit en slampa.
Bob, jag måste gå.
Dianne?
Det var skitkul att se dig. Du ser jättebra ut.
Jag önskar att jag kunde vinna tillbaka dig.
Vem är det? -Bob. Öppna.
Vad är det här? -En present.
Jag behöver det inte. Jag går på avvänjning.
Kör hårt bara.
Vi ser vad det finns här.
Gud välsigne dig. Må du komma till himlen.
Det här är för mossiga typer. Jag rör det aldrig.
Men det här...
100 doser Dilaudid.
Det här borde ge dig avlat.
Var är det, Bob?
Vad vill ni? -Vi vill ha ditt knark.
Hade jag bott här om jag haft knark?
Jag går ett metadonprogram och ni kommer hit för knark? Ha!
Jag skojar inte. Vill du ha hårda tag så är vi rätt män att ge dig det.
Är det du, David? Nu hör du på mig, din lille skit.
Jag ska bli hederlig. Jag ljuger inte.
Du borde prova. Det är bra för själen.
Jävla lögnhals! Var är det, Bob?
Vi vet att du bara bluffar. Var är det? Var fan är det?
Inget är mer livsbejakande än att bli helt sönderslagen.
Man kan stå emot systemet-
-men man står inte emot de mörka krafter som gömmer sig under ytan.
Det som vissa kallar skrock.
Skrikande banshees, svarta katter, hattar på sängar.
Hundar och onda ögat.
Så jag gav efter för tanken att jag för första gången i livet-
-visste vad som skulle hända sen.
Nu ska jag döda den jäveln.
Nästa as vi tar säger var det är.
Han är tuff. Men alla är inte lika tuffa.
Jag tycker att vi dödar honom. Hörde du vad jag sa, Bob?
Kom, vi drar.
Överlever han? Jag får prata med honom.
Bob? Hör du mig? Vem gjorde det här med dig?
Var det Trousinski?
-Vem sköt dig?
Hatten.
Sa du "hatten"?
Säg till Dianne att akta sig för hatten.
Säg det till henne. -Okej.
Så Hatten sköt dig, Bob? -Nej.
Tv-barnet sköt mig. -Han sköt dig, men Hatten var med?
Vem är Hatten? Säg det nu, så jag kan säga det till Dianne.
Skit samma. Jag säger det själv.
Vi måste ta med honom.
Det är det här jävla livet. Man vet aldrig vad som ska hända sen.
Därför överdoserade Nadine och valde den lätta utvägen.
Därför fortsätter Dianne som hon gör.
De flesta vet inte hur de ska känna från ena stunden till nästa.
Men knarkare har rätt bra hum om det.
Man behöver bara kolla etiketterna på burkarna.
Man måste kunna tyda tecknen. Hatten på sängen var ett tecken.
Därför är jag inte rädd. Jag betalade min skuld till hatten.
Ironin var helt jävla lysande.
De mesiga snutarna körde mig till stans fetaste apotek.
Jag var fortfarande vid liv. Hoppas de kan hålla mig vid liv.
Text: Thomas Jansson & JSG